Fakulta filozofická
katedra filozofie	PROTOKOL O HODNOCENÍ PRÁCE	

Práce: diplomová 
Posudek: oponenta
Práci hodnotil: PhDr. Jaromír Murgaš, CSc.
Práci předložil(a): Bc.  Ondřej Heimerle
Název práce: Obraz postmoderní společnosti v díle G. Lipovetského

1.  CÍL PRÁCE (uveďte, do jaké míry byl naplněn):
Cílem práce Bc. Heimerleho bylo „představit postmodernu“ „v očích“ G. Lipovetského a „takto analytickým způsobem reflektovat jeho dílo a myšlenky u nás málo známé nebo opomíjené“. Odhlédneme-li od problému ztotožnitelnosti „představení“ s „analýzou“, práce je relativně úspěšná, protože skutečně splňuje minimálně svůj první cíl a v každém případě také Lipovetského myšlenky a jejich kontext do jisté míry reflektuje.

2.	OBSAHOVÉ ZPRACOVÁNÍ (náročnost, tvůrčí přístup, proporcionalita teoretické a vlastní práce, vhodnost příloh apod.): 
Práci lze považovat zčásti za samostatnou, tematicky v rámci studia EKS neotřelou a potřebnou. Není ovšem kvalitativně vyrovnaná; místy dává podklady skoro vhodné k teoretickému přístupu, drtivě větší část však spočívá v převypravování – představování (?) - myšlenek a pohledů G. Lipovetského a různých autorů s ním tematicky či myšlenkově spřízněných. Práce je provedena spíše referativně než analyticky. Nevyrovnanosti výkonu se týkají jak do obsahu – autor buď zdařileji pracuje s tématy a více využívá více autorů, nebo místy rozvláčněji referuje jen Lipovetského, tak co do formy – povětšinou je práce psána velmi dobrým jazykem, místy se však kvalita zhoršuje, naštěstí relativně mírně. Lipovetského pohledy na rysy postmoderní společnosti, speciálně ve vztahu k otázkám jejího kulturního narcismu a konzumerismu autor zobrazuje v návaznosti na J.-F. Lyotarda a Lipovetského citované myšlenky Ch. Lasche. Využívá též výkladů o konzumerismu moderní a postmoderní společnosti z pera zejména J. Kellera a příležitostně i Z. Baumanna, případně M. Fishera aj. Ocenil bych, že k podpoře výkladu o kulturním narcisismu autor využívá i současné sociologické studie F. Bartoše, podávající k problému empirické údaje, a že rovněž hledal kritickou konfrontaci k náhledům Lipovetského. (Tu našel v práci J. Fuchse, ovšem její využití k uvedenému účelu se ukázalo sporným – opravdu je Fuchs prostě jen tak povrchní a dogmatický?) Autor využívá poměrně slušné množství zdrojů, hlavními jsou dvě práce Lipovetského; cizojazyčný text je užit jen jeden.

3.	FORMÁLNÍ ÚPRAVA (jazykový projev, správnost citace a odkazů na literaturu, grafická úprava, přehlednost členění kapitol, kvalita tabulek, grafů a příloh apod.):
Práce je po formální stránce poměrně dost dobrá, místy však dobrý dojem kazí drobné chyby, resp. asi tři slabší různě dlouhé pasáže v práci – zejména na str. 45 a str. 50 a 51, ovšem s menší chybou i na každé stránce mezi nimi; podobně se menší nedostatky (zřejmě vzniklé při přepisu textu) objevují i na str. 55, 59-60 a příležitostně i jinde. Autor ale celkově vícekrát požívá špatné slovní vazby (viz např. níže v připomínkách). Stylisticky slabší pasáže textu se objevují např. na str. 55-56, ale i jinde, zejména na výše uvedených místech, většina textu je ale dobrá.
Z grafické stránky vzato by bylo dále vhodnější všechny kapitoly začínat na nových stránkách (a ne jen některé). Titul části 2.1.1 měl znít spíše asi „Vymezení postmodernismu podle Lipovetského“ než „Definování dle Lipovetského“; jinak je však samo členění a označování dobré. 
Na poměrně rozsáhlou práci je počet chybějících čárek ve větách malý, opakovaný výskyt je snad jen na str. 13 a 31. Občas je také drobná chybka podobného rázu v odkazech, jednou v připojené literatuře. Autor umístil obrázek G. Lipovetského do začátku práce namísto do přílohy, což zdůvodnil jen zdánlivě (došlo snad v textu k přesunu? Jak „fotografie uvádí následující text“, v němž se píše o Lyotardově výkladu postmoderny?).

4. STRUČNÝ KOMENTÁŘ HODNOTITELE (celkový dojem z práce, silné a slabé stránky, originalita myšlenek apod.):
Práce je dobrá převážně dobrým textem s dobrou prací s literaturou a s poměrně uceleným přehledem motivů zpracovaných Lipovetského prací – a také nastíněním jejich soudobého kontextu v pracích dalších autorů. Jako taková může posloužit jako východisko pro další studium a případně skutečně i dílčí analýzu charakteru postmoderní společnosti. Bohužel, jak bylo uvedeno, je práce i trochu nevyrovnaná, motivy se občas mírně překrývají a místy se podávají rozvlekleji, než je vhodné. Celá práce je pak trochu zbytečně dlouhá, až mě napadlo, že trochu ve stylu jednoho uváděného rysu postmoderní společnosti – vyjadřování, jež je samoúčelné. Ucelenější práce by zřejmě uváděné momenty měla podat přehledněji a případně je skutečně i analyzovat, jistě je to ale i otázka času a vývojové fáze práce. Nicméně celkově práci spíše oceňuji, je obsahově inteligentní, i když upovídaná.

5.	OTÁZKY A PŘIPOMÍNKY DOPORUČENÉ K BLIŽŠÍMU VYSVĚTLENÍ PŘI OBHAJOBĚ (jedna až tři):
„Nyní“ na str. 12 se má vztahovat k r. 2008, v němž byla citovaná práce vydána česky? Kdo („nyní!) a která „společnost“ „přijímá kritiku nadbytku a je konec s vzhlížením na americký způsob života“ (citací zde zároveň dokumentuji některé ze špatných slovních vazeb)?
Co míní autor na str. 17, když „osobně dodává“, že „člověk je tak svobodný, jak jen prázdný může být“?
K tvrzení str. 56, že „se bavíme o situaci na sklonku 19. století“, bych poznamenal, že „se“ o ní “nebavím“, a zároveň namítl, že ani z textu není jasné, o jaké době a kdo píše – Heimerle, Lipovetský, Geršlová? Myslím, že to autor trochu moc smísil.
K poslednímu zmíněnému problému obecně bych vůbec připojil námitku, že proklamace autora „reflektovat společnost 21. století“ je asi neuskutečnitelné, nejen vzhledem ke stávajícímu r. 2012, ale i vzhledem k pochybnosti o přenositelnosti Lipovetského aj. myšlenek i jen do tohoto roku 2012. Bc. Heimerle by určitě měl mít na paměti, že se jedná o dílčí pohledy, a to sociologicky zaměřeného autora narozeného v r. 1944 v Evropě.

6.	NAVRHOVANÁ ZNÁMKA (výborně, velmi dobře, dobře, nevyhověl): 
„Velmi dobře“.

Datum: 16. 5. 2012          			                                            Podpis: