Katedra filozofie
	PROTOKOL O HODNOCENÍ PRÁCE	

Práce: bakalářská

Posudek: oponenta

Práci hodnotil: PhDr. Josef Baumruck, CSc.                                                                                                                                      
                                                                                                                                                                                                 Práci předložila: Iva Havránková

Název práce: O povaze antické medicíny 

1.	CÍL PRÁCE (uveďte, do jaké míry byl naplněn):    Přes určitou nejasnost stran cíle práce (pojem „povaha“ – viz název práce – není v textu specifikován) je zjevné, že cíl práce měl být i při zachování jejího stávajícího rozsahu naplněn lépe, efektivněji. Výklad historie antické medicíny v kontextu vývoje antické kultury jistě má své oprávnění, nikoli však v podobě prezentované autorkou. Práce  např. pojednává (bez vztahu k medicíně) o jambické poezii (s. 4-5),  alexandrijskou lékařskou školu však nezmiňuje. Podobně je uvedeno, že Thalés z Mílétu „své  znalosti astronomie a matematiky čerpal  od Egypťanů a Babylóňanů“ (s. 6), o vlivu staroegyptské medicíny na medicínu starořeckou ale práce nepojednává. V závěru práce, jenž  by měl mj. být souhrnem základních tezí práce, se autorka zmiňuje o architektuře, sochařství a literatuře ve starém Řecku, knidská lékařská škola je však v práci opomenuta zcela. Není nutno sdílet např. Nulandův názor, že tato škola „svou praxí a přístupem k nemoci se v některých směrech podobala mnohem více současné medicíně než ta, kterou provozovali lékaři z Kosu“  (2000, s. 26), nelze se však spokojit převyprávěním Hippokratových děl a nepojednat o  metodologických rozdílech mezi oběma školami.                                                                                                  
     O Empedokleovi sice autorka na s. 9 píše, že „řada badatelů z moderní doby jej pak považovala  dokonce za zakladatele italské lékařské školy“ (jména těchto badatelů uvedena nejsou), v práci však chybí líčení a metodologická analýza činů (léčebných zákroků či hygienicko-epidemiologických opatření) Empedokleovi v antice přičítaných – např. záchrany Selínúntu před „morem“. Podobně o Pýthagorovi v práci čteme, že „věnoval značnou pozornost studiu matematiky“ (s. 7), jeho dietetické příkazy však zůstaly stranou autorčiny pozornosti.                                                                                                                                                                 

2. OBSAHOVÉ ZPRACOVÁNÍ (náročnost, tvůrčí přístup, proporcionalita teoretické a vlastní práce, vhodnost příloh apod.): Téma práce kladlo na autorku, jež nestuduje medicínu, nemalé nároky a vyžádalo si důkladné studium zvolené literatury. Zpracování poznatků tohoto studia však sotva lze označit za „tvůrčí“- práce se co do obsahu, formy i posloupnosti informací přidržuje předloh; její text je vytvářen jejich zestručňováním či nevýraznými změnami ve slovosledu a výrazových prostředcích.   (I tak ale může dojít ke zkreslení obsahu inkriminovaných pasáží, např. ve 2. větě 2. odst. na s. 33 -  viz text, na který je  odkazováno.)                                                                                                       
V 1. větě posl. odst. na s. 20 je Galénos vydáván za autora z 1. stol. n. l.                                                                                                                                                                                                                                                                                                                        
Přílohy jsou obsahem i formou akceptovatelné.                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                         

3.	FORMÁLNÍ ÚPRAVA (jazykový projev, správnost citace a odkazů na literaturu, grafická úprava, přehlednost členění kapitol, kvalita tabulek, grafů a příloh apod.):
Jazykový projev vychází z dobré jazykové úrovně zdrojů, korekturám textu mělo však být věnováno více pozornosti – viz např. „patřil“ o politicích (2. ř. zdola na s. 5), „se objevuje“ o počátcích (4. ř. s. 8), „považováno“ o předpokladu (na téže s. níže), „o“ namísto „od“ (7. ř. 3. odst. na s. 13), „se jemu je“ (4. ř. zdola na téže s.), „všech tělesným procesům“ (3. ř. s. 14), „žádný jiná látka“ (4.-5. ř. 3. odst. na téže s.) atp.    
Užití interpunkce je někdy neobratné (3. věta 2. odst. s. 1, 4. ř. na s. 32), podobně stylizace (viz např. ř. 10-11  2. odst. na s. 9 či 5. větu na s. 11). 
Vyznačování délek ve starořeckých vlastních jménech (mimo citáty) mělo být sjednoceno – např. na s. 16 je  uvedena forma „Hippokratés“, na s.  19 a  34 „Hippokrates“, na s. 15 obě formy; na s. 6 „Mílétu“, na s. 10 „Milétu“; na s. 24 „Aristotelés“, na s. 34 „Aristoteles“. Je-li psáno např. „Xenofanés“ (s. 7) či „ Platón“ (s. 23), proč byly někdy voleny formy s nevyznačenými délkami (v bakalářské práci s výše uvedeným tématem méně vhodné) – „Anaxagoras“ (s. 10), „Herakleitos“ (s. 19)? Na s. 15-17 jsou vedle správného „Hippokratés“ nesprávně psané tvary „Hippokratovskou“, „Hippokratovské“ aj. (měly být psány s „h“). Překvapivé je užití 1. pádu u vlastních  jmen ve 2.-3. ř. na s. 35.
Způsob aplikace ČSN ISO 690 umožňuje identifikaci zdrojů, má však drobné nedostatky: při lokaci excerpovaných pasáží je uváděno „S.“ (za tečkou), což je v rozporu s doporučením normy; u anglicky psaných monografií je u celkového počtu stran dvakrát uvedena zkratka P.; u Ancient Medicine v seznamu literatury je pořadí vydání uvedeno jako „2. Ed.“ (norma: 2nd ed.), u Ancient Philosophy je uvedeno „1. Ed.“   
Ohledně etiky vědecké práce rád konstatuji poctivost v lokaci excerpovaných pasáží, zároveň však nemohu přehlédnout, že text práce je  nejednou natolik podobný textu zdroje, že se  blíží plagiátu – stačí  porovnat jej např. s příslušnými pasážemi  Olivovy publikace (2003).

4.	STRUČNÝ KOMENTÁŘ HODNOTITELE (celkový dojem z práce, silné a slabé stránky, originalita myšlenek apod.):
Práce v obhajitelné míře  naplňuje svůj cíl, je však ve více ohledech nepřesná a co do výběru informací nevyvážená. Povinnost uvádět zdroje a lokalizovat přejaté informace je respektována, blízkost formulací práce a textu zdrojů je ale někdy povážlivá.

5.	OTÁZKY A PŘIPOMÍNKY DOPORUČENÉ K BLIŽŠÍMU VYSVĚTLENÍ PŘI OBHAJOBĚ (jedna až tři):
Jaké důvody máte pro trichotomickou diferenciaci v podobě  „léků, antibiotik a mastí“ (5. ř. na s. 8)?

6.	NAVRHOVANÁ ZNÁMKA (výborně, velmi dobře, dobře, nevyhověl): dobře 

Datum: 30. května 2012								Podpis: