Katedra filozofie
	PROTOKOL O HODNOCENÍ PRÁCE	

Práce: diplomová

Posudek: oponenta

Práci hodnotil: PhDr. Jaromír Murgaš, CSc.

Práci předložil(a): Bc. Lucie Mourková

Název práce:  Analytická psychologie v kultuře 20. století

1.	CÍL PRÁCE (uveďte, do jaké míry byl naplněn):
Podle autorky cílem práce je „najít historické, vědecké a kulturní podmínky zrození analytické psychologie, najít odlišnosti od klasické psychoanalýzy“ (str.2). Míní se zřejmě „její odlišnosti“. Autorka pro sebe asi ledasco z toho „našla“, ale nepředvedla to funkčně a zdařile. Hlavně však její práce bohužel nemá důležité kvalitativní parametry potřebné pro absolventskou magisterskou práci.

2.	OBSAHOVÉ ZPRACOVÁNÍ (náročnost, tvůrčí přístup, proporcionalita teoretické a vlastní práce, vhodnost příloh apod.):
Zásadním problémem práce je jednak opisování, čili plagiátorství, a jednak obecně nedobrá kvalita textu. Text práce má zhruba dvě složky: jednu tvoří převzaté formulace z použité literatury, druhou vlastní text a formulace autorky. V prvním případě autorka přebírá doslovné formulace (části vět až celé věty), aniž by je dávala do uvozovek. Na konci odstavce nebo příslušné pasáže sice poctivě odkáže, odkud čerpá – to velmi oceňuji a je to dobré znamení. Ale autorka asi bohužel dosud neví, že doslovné formulace jsou cizí a bez označení v uvozovkách prakticky i přes odkaz ukradené, že jsou plagiátem – i když ne stoprocentním. Anebo předstírá, že parafrázuje, a doufá,že to nikdo nezkontroluje. Ale rozdíl textu s opsanými větami a „jejího textu“ je přes množství chyb v obou případech jasný. První věty jsou celekm standardní, druhé neobratné a se stylistickými i myšlenlovými chybami.  Ale i při přejímání cizích vět a myšlenek, když autorka používá a na sebe navazuje jednotlivé věty vybrané jednotlivě z delšího původního textu, dochází k chybám, myšlenkovým skokům – nenávaznosti a podivnostem. A původní věty jsou přitom cizí.
Druhá složka textu,které je celkově nejspíše o dost méně, je dost plná špatného používání jazyka, případně formulačně-myšlenkových chyb. To je – zcela rozeznatelný – vlastní text autorky. Snad proto i autorka tolik v textu využívá cizí věty (odhadem asi 60 či více%  textu/?/). Ale předložená ani práce s literaturou a hlavně podoba jejího vlastního textu v práci ji dle mého přesvědčení nyní neopravňuje k obhájení ůdiplomové práce“ a tak absolvování magisterského studia humanitních KULTURNÍCH studií.
Než přejdu k podrobnějším příkladům – vše uvádět nebudu,  nedobré formulace obsahuje celá práce – chci poznamenat, že autorka odkazuje velké množství používaných zdrojů a odkazů – i když něco zase přejímá a švindluje z odkazů v opisovaných předlohách, autorce zřejmě muselo dát skutečně dost práce mnoho věcí najít a do jisté míry i dát dohromady. Škoda, že to vše neprovedla aspoň korektně, když ne dost smysluplně.
 
Nejprve ilustrace prvního, plagiovaného typu textu (ale téměř z každé stránky lze ale porovnáním s předlohou zjistit doslovné shody).
Lze vzít kteroukoli textově slušně(ji) formulovanou pasáž, ale vezměme např. na str. 67: 
V práci: „Za psychologicky nerozvinutější a nevytříbenější personifikovaný symbol bytostného Já pokládá Jung vedle Buddhy,“ (zde autorka chybně – i oproti předloze - přidala čárku za slovo Buddha – pozn. JM) „především Ježíše Krista.“  – Věta je – až na čárku - naprosto přesně tak na odkazované stránce z knihy R. Starého. - „Formálním obrazným symbolem je mandala.“ – To je zkrácená následující věta z textu. - „Jako symbol celistvosti se mandala objevuje zejména u pacientů zápasících s vnitřním chaosem“ – Opět přesné znění z předlohy, tentokrát ob větu. – „Bytosné Já lze tedy charakterizovat také jako archetyp vnitřního řádu.“ – Zkráceno z původní věty a vyměněn úvodní termín.  V DP pak následuje citace z příslušné stránky knihy C.G. Junga, na kterou odkazuje ve svém textu v tomto místě R. Starý. Text Bc. Mourkové pak pokračuje zkrácenou další větou R. Starého: „Cílem analytického procesu je ve smyslu individuace proměna osobnosti, jde o určitelnou změnu, jejímž jediným kritériem je překonání jáství (egotismu).“ – V textu R. Starého tvoří část věty citát Jungovy knihy (odkázán číslem 222): „ „Z psychoterapeutického hlediska je cílem analytického procesu ve smyslu individuace proměna osobnosti, avšak <nikoli předem určená, nýbrž mnohem spíše neurčitelná změna, jejímž jediným kritériem je překonání Jáství (egotismu)>(222)“. – Čili autorce zda navíc při opisování vypadla podstatná záporka „ne“ – změna je u Junga a Starého „neurčitelná“, u Mourkové opisující od Starého „určitelná“.  Že tím ztrácí smysl zbytek opsané věty, to Bc. Mourková nevidí či nechápe. A čtenář DP to asi i snadno přehlédne – protože jsou tu prostě nějaké informace, ne souvislé dílo, i když tak povrchně vypadá.

Možná by jej, je-li pozornější, mohly zarazit další chyby Mourkové při nepozorném přepisu bezprostředně další věty R. Starého (cituji Mourkovou doslova, s chybami): „Tou změnou je myšleno, přesun životního těžiště z ega do bytostného já, které je středem celistvosti lidské existence na rozdíl od ega, které je v Jungově pojetí středem pole vědomí“ (a Mourková odkazuje poctivě na příslušnou stránku R. Starého; opis však není označen jako citace). Věta R. Starého také začíná v trochu jiném významu: „Tato změna se váže na přesun…“, dále však věta pokračuje stejně, jen ego je s velkým E a pro „bytostné já“ používá Starý jiný termín – „Svébytnost“. Mourková používá „bytostné já“ - upřednostnila termín používaný v jiných překladech z Jungova „das Selbst“; co ale je lepší překlad, to je ovšem jiná otázka - a vůbec ne významově triviální/!/. Ví Bc. Mourková, jaký?
V textu Mourkové pak následuje věta „Cílem terapie je tedy stát se sám sebou“. Tu asi napsala studentka sama; ale převodem „das Selbst“ na „sám sebou“ se pochopitelně ztrácí původní smysl označený velkým „ S“ a vylíčeným v složitějším příměru, který dále ve svém textu uvádí R. Starý - a/le který Mourková cituje jako  „přesný citát“, jenž si zřejmě „jakoby našla“ vědecky sama  (a já nyní zas přesně přepisuji chybně zapsaný odkaz na str. 68, v němž je mimo čárek a členu i p/P) z knihy Jung, C.G. Die psychologieder Übertragung. Waltr: 1979, s. 48). Text Starého zní: 
„Skutečným středem lidského mikrokosmu je Svébytnost („das Selbst“), podobně jako středem naší planetární soustavy není Země, nýbrž Slunce. Na uznání této vyšší psychické a duchovní instance závisí dosažení skutečné lidské zralosti.“ Starý pak pokrčuje o nezralosti; to Mourková vynechává, tím ale ztrácí něco ze Starého osvětlení role Ega. Pokračuje:  „Skutečná zralost se dostavuje ve znamení jistého odstupu, respektu, spolupráce a dobrovolné služby ve vztahu Ega k Svébytnosti. Svébytnost jako cíl individuačního procesu je podle Jungových slov důležitá <jen jako idea, podstatný je však opus, který k tomuto cíli vede, neboť naplňuje čas lidského života smyslem>“ (odkaz na výše uv. Jungovu knihu). 
- Studentka Mourková tedy vydává opis ze Starého za přesnou citaci jí nalezenou z Junga, z místa, na které odkazuje Starý v poslední část této své části textu. Sama si neuvědomuje, že v “citaci Junga“ je uvedeno i „podle Junga“ a citace. Kdyby jiné opsané části textu uváděla jako citace, mohli bychom si myslet, že se spletla. Ale podle toho, že opsané věty tvoří odhadem 60%  celé „práce“, pak tento její opis ,vedený jako citace ne z pramene, ale pramenem odkazovaného zdroje, je spíše záměrný a nepovedený podvod, předstírající platnou citaci. (-?)
Tolik pro příklad velmi častého opisování vět a také příklad ne zcela vzácného poškození opisovaného textu.

Nyní alespoň několik odkazů na špatné věci v jejím vlastním textu; těch jsou však stejná kvanta jako opsaných míst. Čísla na počátku řádku označují stranu, začnu od počátku postupně:
1: mimo chybné majoliky u „Analytická“ (v textu)  také chybí v poslední větě odstavce mluvický předmět. - Obojí se občas v textu dále stává. -  Nedobrá je i věta na stránce poslední, před ní užit špatný pád.
2: Konec prvního odstavce mluvnicky a významově zmatečný. Proklamace „sledování klíčových proměnných“ v práci nesplněna. 
4: špatné vazby slov, hrubky, (a někteé ne dobré formulace, ty tu tak nevadí); mluv. chyby i na str. 5 
6: první řádek: „Jung o nevědomí s tímto spojením hovoří...“ z kontextu nevplývá, co za spojení; asi také dáno kombinací opisů. Podobně  do třetí věty před koncem odstavce „spadne“ z neznáma jakási neurčená „rovnováha“. O pět řádků níže se mluví – nikde však neodkázané, neupřesněné, nepochopitelné - „Freudově sbírce z 1925-1931“. Místo „pudů“ je „půda“, a „Nadjá [..] pochází z Ono“ Na téže strane je vědomí „částí osobnosti“ i „funkcí“.
Chybějící čárky ve větách komplikují význam a porozumění na skoro každé stránce, průběžně jsou uváděny věty a celké formulace opsané ze zdrojů.
9: Mj. je zde věta „Tato projekce v podstatě odpovídá projekci A. Freudové“, kde odkazu na Freudovou nic nepředcházelo a nic na ni nenavazuje – evidentně na rozdíl od předlohy, z níž musí být věta opsána.
11: chyby ve špatně opsaném textu (2. odstavec)
12: V první větě předposledního odstavce  je “tehdy“, které není nijak blíže určeno. V posledním odstavci přípis „Dějin šílenství“ M. Černouškovi. Ví autorka, kdo napsal „Dějiny šílenství“? Také nedává smysl navázání textu těchto odstavců – nenavazují totiž.
(13: mj. uveden v posledním odstavci bez uvedení a iniciál jakýsi Flourney, zatímco jiní autoři mají celá jména. |podobné jevy jsou na str. |16)
14: nenavazuje začátek druhého odstavce s pokračováním, které ostatně také vzniklo pokrácením opsané předlohy. Věta „jeho slovy <dát vnější svět do závorky>“ také v kontextu dobrá. 
17:  nepříliš potřebná vsuvka o Saussurovi komolí jeho jméno
18: bez ničeho dalšího uveden W. James
atd.;  dále vybírám jen horší věci:
23: několik špatných vět;a jakási „vymožená technika“ a diskutabilni „vídeňská zvrácenost“
24: „symptomy a obtíže jako sexuální podstata“
26 -27: nesmyslný výčet věcí, ovlivněných válkou, značné jazykové neobratnosti 
28-29 povrchní informační  plácaniny s chybami co do dobrého obsahu i s chybami jazykovými 
30: analogicky (1..2. odstavec); navíc Heidegerrovo dílo „znamená […] pragmatický význam“; plzeňský filozof Štark jako autor v odkazu, o str. dále Starck.
31: mj. „vznik kruhu byl revoluční“ (to je tak, když se vytrhne věta z původního kontextu); „revoluční“ bylo ale také bádání T. Kuhna na str. 32; ale text stále pokračuje slepencem nesourodých vytržených informcí a vět; studentka opravdu neví, jak dát dohromady text, toho je „hromada“ zlomků.
33: citace či úryvky blábolů z jakéhosi brněnškého psychpocentra, pokračuje dalšími slepenci do str. 35
41: opozice města a dvou pánů, neobratné a nelogické
52: neodkončen výklad, obsah stránky zčásti postrádá logiku
56: „neurózy způsobovaly sexuální vytěsnění nebo sexuální traumata“ - ne naopak?
57 a 59 – po odstavci se stylisticko.myšlenkovým nesmyslem 
avšak na skoro každé další stránce je nějaká taková chyba – a chyby v čárkách a také v gramatice také dost časté...

3.	FORMÁLNÍ ÚPRAVA (jazykový projev, správnost citace a odkazů na literaturu, grafická úprava, přehlednost členění kapitol, kvalita tabulek, grafů a příloh apod.)
Špatná, nedostatečná.

4.	STRUČNÝ KOMENTÁŘ HODNOTITELE (celkový dojem z práce, silné a slabé stránky, originalita myšlenek apod.):
	Práce  je slepeninou útržků z mnoha zdrojů, je z větší části  přitom opsaná. Byť bychom studentce připsali, že to nedělala s nepoctivým úmyslem, má vědět, co a jak se cituje. V celé práci je také opravdu příliš chyb, protože jazyk je špatný a odborné myšlení také slabé, pokud nějaké. Studentka možná neměla dost času, ale to se nedá nic dělat, diplomová práce musí být gramotná jazykově, myšlenkově i řemeslně. Určitě práce v předložené podobě nemůže být obhájena a zařazena jako reprezentace studia na ZČU. Na eventuální příští obhajobu musí být všechny citace předvedy jako citace a text radikálně opraven myšnenkově, stylisticky i gramaticky; otázkou je, zda ale studentka může vůbec věci sama platně vylepšit. Z textu tak nesoudím. Chápu, že je možno řadu věcí při běžném čtení neodhalit, zejména plagiátorství; při pozorném studiu práce však tato práce jako diplomová nyní neobstojí.
	
5.	OTÁZKY A PŘIPOMÍNKY DOPORUČENÉ K BLIŽŠÍMU VYSVĚTLENÍ PŘI OBHAJOBĚ (jedna až tři):
Nějaké otázky mám v části 2., dále „není o čem“.

6.	NAVRHOVANÁ ZNÁMKA (výborně, velmi dobře, dobře, nevyhověl):
Rozhodně „nevyhověla“.

Datum: 	26.8.2012						Podpis: