Katedra filozofie
	PROTOKOL O HODNOCENÍ PRÁCE	

Práce: bakalářská

Posudek: oponenta

Práci hodnotil(a) Mgr. Martin Švantner, Katedra EKS FHSUK, RCHTS FF ZČU.
Práci předložil(a): Šárka Novotná

Název práce: Pojetí sebevraždy ve stoické filosofii

1.	CÍL PRÁCE (uveďte, do jaké míry byl naplněn):

      Cíl práce je poněkud nevhodně formulován, autorka chce totiž „podat přehled“ (str. 1). Domnívám se, že i bakalářská práce by neměla rezignovat na alespoň nějakou dílčí hypotézu, vůdčí tezi, nebo nastolení nějakého problému. Přehledy nechť podávají učebnice v kostce a wikipedie. Bakalářská práce, ač první větší vědecký pokus studenta, by měla cílit na vyšší úroveň.

2.	OBSAHOVÉ ZPRACOVÁNÍ (náročnost, tvůrčí přístup, proporcionalita teoretické a vlastní práce, vhodnost příloh apod.):

Zcela neadekvátní je potom stanovení si neúměrně širokého okruhu textů k analýze. Autorka chce vydat počet ze Sókrata, Platóna, Aristotela a kyniků (Ibid.) a popsat jejich vliv na stoiky v otázce sebevraždy. Přirozeně tomu v textu nemůže smysluplně (tj. podrobně a přesně) dostát. Jinými slovy, na třiceti stranách hodlá pojednat o tématu na habilitaci a z práce se stává (opravdu) přehled zkreslených výroků o zmíněných filosofech (viz níže). Doporučil bych příště mnohem úžeji zaměřit svůj pracovní plán (např. si vybrat např. pouze vliv Artistotela na stoiky v oblasti etiky a to ještě pouze ve vybraných textech, nebo ještě lépe textu).

3.	FORMÁLNÍ ÚPRAVA (jazykový projev, správnost citace a odkazů na literaturu, grafická úprava, přehlednost členění kapitol, kvalita tabulek, grafů a příloh apod.):

Jazykový projev je na průměrné úrovni – práce je nepříliš přesvědčivá, zejména co se argumentace týče (což souvisí s výše uvedenými problémy cíle práce). Zejména pro používání různých banalit, klišé, vágních tvrzení a nadbytečných slov. 

Např:
str. 1: „Můžeme říci, že se pohled lidstva na sebevraždu značně měnil“; 
str. 2: Řecko jako základ Evropy, výčet Platónových dialogů, nedostatečné vysvětlení „pozoruhodného prolínání“ Platónovy ontologie s estetikou a etikou, často chybějící odkazy na primární texty (!), namísto toho se odkazuje na učebnici I. Blechy.
str. 6: Výčet Aristotelových spisů, mezi kterými (pokud jde o přehled) chybí spis O duši (týkající se úzce tématu), vágní výroky o duši mezi Platónem a Aristotelem. Klišé: Aristotelés – největší myslitel všech dob. 
str. 7: Citát bez kontextu z Monestiera. 
str. 8: Těžko rozumět tomu jak kynický filosof usiluje o „odstranění logiky i fyziky.“ 
str. 10: Nedozvíme se, kteří církevní otcové byli poznamenáni stoicismem, „aniž by o tom věděli,“ a jak.
str. 13: Zenón „vyhlásil“
str. 14: Není jasné, jaký je zásadní rozdíl mezi Zenónovým a Aristotelovým pojetím sebevraždy, když oba „povolují“ dobrovolnou smrt za „určitých podmínek.“ Téma „krásné smrti“ u Aristotela nebo jiných antických autorů by opět vystačilo na samostatnou práci.
str. 22: Jedna věta nevyplývá z druhé („Cicero…bouřlivém.“)
str. 23: Tvrzení, že řecká historie se neliší od římské.
ad.

Pokud to shrnu, za zásadní chyby z hlediska formální stránky považuji jednak mnoho nekonzistentních výroků, fallativních argumentů, vágních a nepřesných tvrzení, za druhé neodkazování na příslušnou primární literaturu. Co se struktury týče, práce má formu průměrného kompilátu sekundární literatury s oporou v populárně-vědecké práci (Momestier), celkově bez nějaké vlastní invence. 

4.	STRUČNÝ KOMENTÁŘ HODNOTITELE (celkový dojem z práce, silné a slabé stránky, originalita myšlenek apod.):

Co se týká obsahu, objevuje se v textu několik zavádějících tvrzení – zejména mne zarazilo proponování Boha jakožto „našeho vlastníka“ ve starověkém Řecku (str. 4), které má svůj původ spíše v populárně-vědecké/encyklopedické práci M. Monestiera. Domnívám se, že problematika je mnohem komplexnější (viz např. E. R. Doddsovy práce). Otázkou také je, zda opravdu ve Faidónovi přivede logos filosofa k „vítězství nad smrtí“ (koho vlastně Sókratés přesvědčil?). Zastaralé a příliš schematické je pak dělení Platónových děl na etická, politická aj. (co potom s problematikou jednoty ctností, jak je to s datací dialogů atd.), autorka však ani toto dělení nevysvětluje.

Další výhrady bych měl k literatuře, kromě zmíněného necitovaní primárních zdrojů, je zásadním problémem práce, že se v ní nenachází ani jediný zahraniční zdroj. Zorientování se alespoň orientačně v zahraniční literatuře, podle mého názoru, patří ke standardní kompetenci (i bakalářského) studenta.

Vzhledem k uvedenému je pak spíše marginálním problémem, že autorka by si měla udržet od Diogena Laertia jistý odstup, zejména nebrat tak doslovně některé anekdoty uvedené v jeho sbírce (str. 13, 16).

Kladně hodnotím snahu autorky zorientovat se ve zlomcích a textech stoiků, což nebývá lehké a také zvolení zajímavého tématu. 

Diplomantka si bohužel zvolila příliš široký záběr k analýze. Text vzhledem k výše uvedeným problémům zůstává nedotaženým kompilátem bez nevalné invence. 

5.	OTÁZKY A PŘIPOMÍNKY DOPORUČENÉ K BLIŽŠÍMU VYSVĚTLENÍ PŘI OBHAJOBĚ (jedna až tři):

Vysvětlete a doložte na Platónových textech tezi: „bohové jsou vlastníci lidí.“
Jak se to má u (vybraných) stoiků se vztahem logiky, etiky a fyziky? 
Z jaké stoické koncepce se vzalo rčení „stoický klid“? (nápověda: viz otázka rozumnosti a pojetí duše)

6.	NAVRHOVANÁ ZNÁMKA (výborně, velmi dobře, dobře, nevyhověl): Hodnotím mezi 3-4, tedy dobře-nevyhovující (podle průběhu obhajoby a zodpovězení položených otázek)

Datum: 								Podpis: