Katedra filozofie
	PROTOKOL O HODNOCENÍ PRÁCE	

Práce (co se nehodí, škrtněte): bakalářská

Posudek (co se nehodí, škrtněte): vedoucí

Práci hodnotil(a): Mgr. Daniela Blahutková, Ph.D.

Práci předložil(a):  Šárka Pečená

Název práce: Faidra. Srovnání klasických a moderních dramatizací

1.	CÍL PRÁCE (uveďte, do jaké míry byl naplněn):

Práce hodlá rozborem několika dramatizací mytického příběhu o Faidře a Hippolytovi dospět k ucelenějšímu pohledu na způsoby a odlišnosti uměleckého zpracování této látky v různých historických epochách. Lze říci, že cíl je v práci naplněn.

2.	OBSAHOVÉ ZPRACOVÁNÍ (náročnost, tvůrčí přístup, proporcionalita teoretické a vlastní práce, vhodnost příloh apod.):

Práce slečny Pečené nejprve představuje mytickou látku, jejíž dramatizaci následně sleduje u dvou antických autorů (Euripides, Seneca), z nichž později vycházeli moderní dramatikové. Z těch si autorka všímá francouzského klasicisty Jeana Racina a současné anglické dramatičky Sarah Kaneové. Teoretickému podepření úvah o tragickém žánru autorce slouží Aristotelova Poetika.
Práce je psána pečlivě, ale autorka místy podléhá stylu literatury, se kterou pracuje. Zejména úvodní kapitoly působí místy popularizujícím dojmem. Celkově se na práci negativně odráží fakt, že autorka měla k dispozici sekundární literaturu velice různého charakteru – při šíři tématu se jí jednak nepodařilo dosáhnout jednoty jazyka a určitou nesourodostí je poznamenáno i sledování základních otázek výstavby děje, postav a ústředního konfliktu  (např. u interpretace Faidřiny postavy jsou prezentována různá, místy i těžko zdůvodnitelná tvrzení o Faidře, aniž by byla sledována hlouběji). Práce se soustředí na představení jednotlivých dramatických děl a vcelku se jí daří porovnání mezi Euripidem a Senecou a poté mezi „klasickými“ a novodobými adaptacemi látky. Podněty Aristotelovy Poetiky zůstávají využity jen zčásti. Interpretace postmoderního dramatu Sarah Kaneová je poněkud opatrná, což je ale vzhledem k charakteru díla a malé dostupnosti podpůrné sekundární literatury omluvitelné.

3.	FORMÁLNÍ ÚPRAVA (jazykový projev, správnost citace a odkazů na literaturu, grafická úprava, přehlednost členění kapitol, kvalita tabulek, grafů a příloh apod.):

Práce má pečlivou formální úpravu, systém odkazování je v pořádku, podoba odkazů v souladu s požadavky citační normy. Jazykový projev vykazuje určité nedostatky, místy tendenci k hovorovosti, stylistickým nebo gramatickým chybám i nepodloženým tvrzením (6: „komedie, kterých byl (Euripides)... terčem“; 16: přišel k neskutečnému jmění, 29: hladoví supy, 9: „poprvé se také v antickém dramatu objevuje celé spektrum pravé lásky“, 25: „je si vědoma jistého morálního zákazu, ale ten je přímo úměrný smyslnému a nedovolenému přestupku“...)

4.	STRUČNÝ KOMENTÁŘ HODNOTITELE (celkový dojem z práce, silné a slabé stránky, originalita myšlenek apod.):

Z práce je patrná snaha o pečlivost a o zvládnutí nesnadného zadání, které autorku alespoň místy nutilo k výkonu nad rámec pouhé kompilační práce. Je také třeba podotknout, že slečna Pečená dobrovolně  podnikla studijní cestu na univerzitu do Regensburgu, aby rozšířila okruh sekundární literatury, s níž pracuje.

5.	OTÁZKY A PŘIPOMÍNKY DOPORUČENÉ K BLIŽŠÍMU VYSVĚTLENÍ PŘI OBHAJOBĚ (jedna až tři):

1. Otázka k Euripidovu Hippolytovi jako nositeli tragického děje: Podle Aristotela je vhodné, když do neštěstí upadají lidé ani dokonalí, ani zcela špatní, pro nějaké pochybení. U Hippolyta žádné pochybení nezmiňujete – konstatujete, že doplatil na svou ctnost (12). Je zde tedy zřetelný rozpor mezi Euripidovou koncepcí Hippolytovy postavy a Aristotelovým doporučením?

2. Na s. 21 stojí: „Euripidův pohled na celé téma Faidry byl poněkud přehnaný.“ Jak to myslíte? (Vy, anebo G.W. Harrison, o kterého se zde zřejmě opíráte...)

6.	NAVRHOVANÁ ZNÁMKA (výborně, velmi dobře, dobře, nevyhověl): 

 dobře (při přesvědčivé obhajobě velmi dobře)

Datum: 29.5.2013					Podpis: