Katedra filozofie
	PROTOKOL O HODNOCENÍ PRÁCE	

Práce: 			diplomová

Posudek: 		vedoucího

Práci hodnotil:		Kryštof Boháček, Ph.D.

Práci předložila:	Eva Přibová 

Název práce: 		Je nutné bojovat s osudem? Různé interpretace tragického dilematu.

1.	CÍL PRÁCE (uveďte, do jaké míry byl naplněn):

Diplomantka si za cíl vytkla předložit obecné pojednání o specifickém žánru attické tragédie a v jeho intecích pak následně předložit možnou interpretaci jedné z dochovaných tragických her.
Zvolená problematika je velice náročná. Spojuje totiž požadavky na historickou, filologickou a literární erudici s nárokem na kritické myšlení, reflexivní postoj a schopnost autentického uchopení zkoumané látky. V některých směrech navíc od autora vyžaduje obsáhnout podstatné přesahy do politologie, religionistiky či antropologie. Rizika s tím spojená jsou jasná: na jedné straně roztříštění do nejednotných parciálních zkoumání, ztrácejících jednotící smysluplnou nit celého počínání, na druhé pak obecný úvod učebnicovitě omílající do omrzení všeobecné samozřejmosti. Oběma těmto reálně hrozícím a v praxi se běžně vyskytujícím nešvarům se autorka zdárně vyhnula.
CÍLE PRÁCE BYLY NEPOCHYBNĚ NAPLNĚNY.

2.	OBSAHOVÉ ZPRACOVÁNÍ (náročnost, tvůrčí přístup, proporcionalita teoretické a vlastní práce, vhodnost příloh apod.):

Její práce sestává celkem ze tří teoretických částí, následovaných jakousi key-study, tedy aplikací představených konceptů na Sofokleovu Antigoné. První tři části představují klíčové problémové okruhy, které se konstituovaly v rámci současného bádání o tragédii. Jinými slovy, autorka seznamuje čtenáře s možnými perspektivami přístupu k problematice a jim odpovídajícími mainstreamovými konceptualizacemi.
První část je v zásadě pokusem o vážné vyrovnání se s mythickým původem tragédie. Autorka konfrontuje Patočkovy hluboké intuice se slavným Lukáczovým pojednáním, tato východiska ovšem aktualizuje přibráním zcela současné interpretace Sommersteinovy. Nezapomíná ani na svébytný pohled Nussbaumové.
Druhá část je věnována funkcím tragédie v attické politické kultuře. Zde vychází diplomantka z Thompsonovy faktografie, ovšem kriticky ji zhodnocuje zejména na základě klíčové autorky Nicole Loraux a dále Sourvinou-Inwooda i Stehlíkové. Následuje pečlivé zpracování dnes tak široce interpretované politické stránky řecké tragédie, zde se autorka obrací k Danešově novince, dále zahrnuje pohledy Godhilla, Kennedyho, Hallové a Pucciho. Část vrcholí interpretací slavné problematiky katharsis, zde se autorka samozřejmě krátce vrací k Aristotelovi, ale zejména se opět hluboce vyrovnává s Loraux.
Vcelku plynule přichází třetí část, zaměřená na vlastní jádro tragického myšlení, tedy pathos a tragický konflikt jako lidská či „vezdejší“ exemplifikace Osudu v onom silném, od Homéra sílícím a právě v tragédii vrcholícím slova smyslu. Zde diplomantka zakládá svoji posici zejména na významné práci Steigerově, ale vrací se i k spřízněnému Patočkovi; oba konfrontuje se Stehlíkovou, Nussbaumovou a Sommersteinem. Pojednádní o tragickém konfliktu jakožto jádru tragického myšlení, vrcholí v přibrání filosofické reflexe Hegelovy a Nietzschovy. Závěr teoretického pojednání, věnovaný Osudu, celou problematiku zařazuje do religionistického rámce, autorka se proto vrací k homérské problematice s Mireauxem a Pearsonem, přibírá ovšem reflexi Patočkovu a zejména Eliada. 
Při zpětném pohledu na teoretické dvě třetiny práce poučenému čtenáři dojde, že nejen seznamuje s dominantním způsobem zkoumání této problematiky, ale zároveň také opisuje tragickou dramatickou křivku a řadí za sebe postupně se vynořující témata způsobem pro tragédie typickým. Autorka tento klíčový rys jejího textu, svědčící o hlubokém vhledu do problematiky, nikde nezdůrazňuje a dnešnímu čtenáři s téměř nulovou erudicí v klasických oborech by mohl snadno uniknout.
Poslední částí je tedy autorčina autentická interpretace Antigony, založená na dříve představených a do jednotného rámce integrovaných problémových i metodologických perspektivách. Zde autorka důsledně a suverénně interpretuje pramenný text a množství sekundární literatury, které k tomu využívá, kvalitu její vlastní interpretace pouze zvyšuje. 

3.	FORMÁLNÍ ÚPRAVA (jazykový projev, správnost citace a odkazů na literaturu, grafická úprava, přehlednost členění kapitol, kvalita tabulek, grafů a příloh apod.):

Formální stránka odpovídá úzu v oboru obvyklému. Práce je transparentně vystavěna, má náležitě strukturovanou bibliografii. Práci s obtížným řeckým originálem autorka zvládá bez formálních nedostatků, což je, vzhledem k jejím velmi omezeným znalostem starořečtiny, obdivuhodné.

4.	STRUČNÝ KOMENTÁŘ HODNOTITELE (celkový dojem z práce, silné a slabé stránky, originalita myšlenek apod.):

Z práce jsem měl nejprve trochu obavy. Diplomantka se ponořila do studia faktografického backgroundu (zejména antropologického, religionistického a historického) a dlouhou dobu jsem neměl zprávy o nějakém nadějnějším vývoji. Její poctivá příprava se však zřejmě vyplatila: s postupem prací se začaly vynořovat hluboké otázky a nutno také dodat, že autorka po načtení oné faktografické báze skutečně pravidelně přicházela na konzultace, dbala všech mých doporučení a poctivě četla veškerou literaturu, kterou jsem jí doporučil. Postupně pak začala iniciativně literaturu rozšiřovat i o další tituly, ke kterým se prostřednictvím mnou doporučených dostala, a v poslední fázi navíc dokázala integrovat i léta strávená na mých přednáškách o Homérovi, mythologii, hellénské politické kultuře a samozřejmě především o tragédii. To, co se zprvu jevilo jako přehlcení ojedinělými detaily, nakonec dokázala spojit se svým – jak v práci dokládá nemalým – přehledem a porozuměním celému backgroundu klasických studií.
Práci i z hlediska popsaného badatelského vývoje pokládám za mimořádný autorčin výkon.

5.	OTÁZKY A PŘIPOMÍNKY DOPORUČENÉ K BLIŽŠÍMU VYSVĚTLENÍ PŘI OBHAJOBĚ (jedna až tři):

(1)	Můžete, prosím, rozvést zajímavou interpretaci určité textové obtíže z Antigony, o které mluvíte na s. 58-62? Můžete ozřejmit, jak filologická interpretace termínu filtatos a na jejím základě připsání klíčové repliky předznamenává celkové pojetí všech klíčových postav? Zejména ve vztahu Isméné – Antigoné.

6.	NAVRHOVANÁ ZNÁMKA: výborně

Datum: 								Podpis: