Fakulta filozofická
katedra filozofie	PROTOKOL O HODNOCENÍ PRÁCE	

Práce (co se nehodí, škrtněte): diplomová / bakalářská

Posudek (co se nehodí, škrtněte): vedoucího / oponenta

Práci hodnotil(a) (u externích hodnotitelů uveďte též adresu a funkci ve firmě): Mgr. Ludmila Dostálová, Ph.D.

Práci předložil(a): Bc. Barbora Kondrová

Název práce: Problémy přímé reference se zaměřením na dílo S. A. Kripkeho

1.	CÍL PRÁCE (uveďte, do jaké míry byl naplněn):

Cílem práce dle slov autorky (str. 2) bylo „přehledně vyložit Kripkeho pojetí vlastních jmen a zhodnotit jeho koncepci.“ Tento cíl byl splněn, třebaže pro diplomovou práci bych takovýto cíl považovala za příliš malý. Autorka si nicméně zvolila téma poměrně náročné a v současné době aktuální a oblíbené. 

2.	OBSAHOVÉ ZPRACOVÁNÍ (náročnost, tvůrčí přístup, proporcionalita teoretické a vlastní práce, vhodnost příloh apod.):

Kripkeho teorie vlastních jmen vzniká jako kritika deskriptivistické teorie vlastních jmen. Proto je i práce rozdělena na část věnovanou deskriptivistické teorii a část věnovanou teorii Kripkeho. Oproti běžnému postupu zpravování této tematiky však autorka na začátek výkladu vložila i kapitolu věnovanou teorii vlastních jmen u Johna Stuarta Milla. Na rozdíl od většiny soudobých autorů tak zohlednila i fakt, že i deskriptivistická teorie původně vzniká kritikou teorie přímé reference, stejně jako poukazuje na skutečnost, že Kripkeho teorie, považovaná ve své době za převratnou, vlastně jen navazuje na tradici mnohem starší a pozapomenutou díky Russellově autoritě. Autorka dobře ukazuje, že Kripkeho teorie rigidních designátorů je jen rekonstrukcí původní Millovské koncepce, ale za využití aparátu moderní modální logiky, která má pro zachycení přímé reference dostačující technický aparát na rozdíl od tradiční logiky, se kterou pracoval J. S. Mill.

Práce jako taková je svou povahou kompilační. Autorka postupně v historickém sledu představuje jednotlivé autory a parafrázuje jejich klíčové texty k danému tématu. Postupně představuje koncepci J. S. Milla, G. Fregeho, B. Russella, P. F. Strawsona, K. Donnellana a J. Searla. Jednotlivé rekapitulace jejich postojů a teorií jsou přesné a svědčí o porozumění danému tématu, třebaže jsou silně poplatné originálnímu textu a často závislé jen na jednom nebo dvou sekundárních zdrojích. Jedná se ale vždy o zdroje k danému tématu relevantní a nezřídka cizojazyčné. Autorka tu jednoznačně prokázala, že je schopna nejen porozumět, ale i zrekonstruovat i velmi náročné texty.

Za nejdůležitější části práce tedy považuji shrnující pasáže – kapitolu 1.7 a celou část III. Autorka tu poměrně přesně a věcně správně porovnává jednotlivé koncepce. Srovnání nepřináší nic zásadně nového snad jen s výjimkou již zmíněného zahrnutí koncepce J. S. Milla, které ve standardní sekundární literatuře není běžné. Autorka se ale v těchto částech často opakuje a zůstává na velice obecné úrovni.

3.	FORMÁLNÍ ÚPRAVA (jazykový projev, správnost citace a odkazů na literaturu, grafická úprava, přehlednost členění kapitol, kvalita tabulek, grafů a příloh apod.):

Formální úprava práce je v normě stejně jako jazyková úprava. Práce však přesto působí nehotovým dojmem. Práce neobsahuje ani tak pravopisné jako spíše typografické chyby (viz. poznámky na str. 4 – označení „str.“ je někdy s velkým, jindy s malým „s“; název Millova spisu „System of Logic“ má v jednom výskytu dlouhé „é“, jak je doplnila automatická kontrola gramatiky). Jazykový projev autorky je věcný a strohý, až suchopárný. Místy neobratný, zejména ve shrnujících pasážích, je neobratný a vyznačuje se šroubovitými formulacemi. Citace jsou v celé práci jednotné.

4.	STRUČNÝ KOMENTÁŘ HODNOTITELE (celkový dojem z práce, silné a slabé stránky, originalita myšlenek apod.):

Práce je velice dobrou kompilací a zejména přesnou parafrází klíčových prací k danému tématu. Autorka umí přesně zrekonstruovat jednotlivé kroky autorů těchto textů a to i v případě opravdu obtížných pasáží. O porozumění zpracovávanému tématu svědčí zejména shrnující pasáže, kde autorka srovnává jednotlivé pasáže. Škoda, že právě jim nevěnovala více pozornosti. Celkový dojem z práce kazí zejména suchopárný styl výkladu a řada drobných formálních pochybení.

5.	OTÁZKY A PŘIPOMÍNKY DOPORUČENÉ K BLIŽŠÍMU VYSVĚTLENÍ PŘI OBHAJOBĚ (jedna až tři):

Proč není do výkladu vývoje deskriptivistické teorie vlastních jmen zahrnut W. V. O. Quine, který vlastní jména přímo ztotožňuje s predikáty?

Název práce zní „Problémy přímé reference …“. Přitom práce nezmiňuje žádné problémy, kterým teorie přímé reference musí čelit. Část věnovanou deskriptivistické teorii vlastních jmen lze sice chápat jako přehled problémů, se kterými se nedokázala vypořádat původní Millovská koncepce. U Kripkeho pojetí však žádné takové problémy představeny nejsou. A tak snad jediným problémem Kripkeho teorie, na který autorka poukazuje, je fakt, že Kripke ve svém díle „Naming and Necessity“ hlavně kritizuje deskriptivistické pojetí a ukazuje výhody přímé reference, aniž by systematicky vybudoval ucelenou teorii rigidních designátorů. Uměla byste nějaké takové problémy zmínit?

6.	NAVRHOVANÁ ZNÁMKA (výborně, velmi dobře, dobře, nevyhověl): 

Velmi dobře

Datum: 								Podpis: